Превод: dosh
През последното десетилетие на 21 век...
мъже и жени се качиха в космически кораби и стъпиха на Луната.
Около 2200 година хората вече бяха стъпили и на другите планети от слънчевата ни система.
Веднага след това човечеството създаде специален двигател...
с помощта на който корабите можеха да пътуват не само със скоростта на светлината...
но и по-бързо от нея.
След това пред човечеството се откри възможността...
за завладяване и колонизиране на космоса.
Крайцерът на Обединените Планети C-57-D...
вече повече от година се намира в открития космос. Той изпълнява специална мисия...
и се движи към звездата Алтаир.
- Кога ще оправите апаратурата, Джери? - Трябват ми още няколко секунди, капитане.
Корабът се движи по курса, сър. Ще стигнем точката при 1701.
Значи остават по-малко от три минути вече.
- Добре, продължавайте. - Слушам, сър.
Командире, след около три минути ще намалим скоростта под тази на светлината.
- Прибра ли си чупливите неща на сигурно място? - Да, сър.
Добре.
Апаратурата е включена и готова за работа, капитане.
Добре, моля за внимание. Говори капитанът. Пригответе се за намаляване на скоростта.
Сигнализацията на кораба ще се задейства веднага, щом угаснат светлините.
- Хайде, докторе. Включи го, Босън. - Слушам, сър.
Активирайте уредите веднага.
Искаш ли да прескочим този?
Добре, скоростта е свалена до .3896 от светлинната скорост.
Доста е топло тук, капитане.
Алтаир е точно отдясно, капитане.
Междувременно този кораб ще задейства собствено затъмнение.
Добре, Джери, трябва да изчислиш орбитата на четвъртата планета.
Слушам, капитане.
Корабът приближава планетата, капитане. Преминаваме към спираловидно движение.
Внимание. Говори капитанът.
Нашата цел, звездата Алтаир-4 вече може да се види на главния екран.
Както сигурно си спомняте от заседанията ни, тази планета много прилича на Земята.
Преди 20 години тук е дошла група учени...
с космическия кораб Белерефон.
Нашата мисия е да открием оцелели. Това е.
Господ е създал просто невероятни светове.
Тези континенти има ли ги на старите карти?
Ще ти кажа след малко, капитане. Сега трябва да ударим спирачките.
Добре, продължавайте.
Говори навигаторът. Пригответе се за промяна на движението.
Още един от онези нови светове.
Тук няма нито бира, нито жени, нито басейни, нищо.
Тук няма какво да правим, освен да целим с камъни консервени кутии, като дори и кутиите трябва да си ги носим.
Внимание. Говори капитанът.
В момента навлизаме в атмосферата на Алтаир-4.
След приземяването няма да ни е необходима специална екипировка.
Съдържанието на кислород е с 4.7 по-високо, отколкото на Земята.
Гравитацията е само .897.
Подгответе екипировката си в съответствие с тези условия. Това е всичко.
Всички да си проверят екипировката.
Няма ли никакви радио-сигнали още?
Няма, сър.
Виждате ли нещо там долу?
Може би пропускам някои отделни структури...
но на тази планета няма нито градове, нито пристанища, нито пътища, нито мостове или бентове.
Няма никакви признаци за цивилизация.
Сър, сканират ни с радар.
- Можеш ли да определиш откъде? - Не, сър.
Мисля, че сигналът идва от област, която е широка 20 мили.
Цели 20 мили?
Босън, съобщи за пълна бойна готовност.
Внимание. Войниците да се подготвят за бойна ситуация.
Имаме радио-контакт, сър. Чувам някакъв глас.
- Човек ли е? - Така мисля.
Пусни го.
Идентифицирайте се, моля. В момента ви сканираме.
Включи ме, Куин.
Тук е Крайцерът на Обединените Планети C-57-D. Говори командир Джей Джей Адамс.
- Кой сте вие? - Морбиус от кораба Белерефон.
- Кой? - Едуард Морбиус.
Ето. "Морбиус, доктор на науките, квалифициран филолог."
- Филолог ли? - Какво искате от нас?
Вие май не разбирате. Ние идваме да ви спасим. Радваме се, че сте живи.
Аз, разбира се, оценявам загрижеността ви...
но на нас не ни трябва никаква помощ.
Много гостоприемно посрещане, нали?
Д-р Морбиус, имам заповед за проучване на обстановката на Алтаир-4.
Повтарям: Ние не искаме да създаваме никакви проблеми.
Съветвам ви да обърнете кораба незабавно и да се върнете там, откъдето сте дошли.
Извинявайте, сър.
Ако кацнете на тази планета, трябва да ви предупредя...
че не поемам никаква отговорност за безопасността на кораба и екипажа ви.
Бихте ли ми съобщили координатите за приземяване?
Д-р Морбиус, настоявам да ми съобщите координатите за приземяване.
Добре, обаче да знаете, че не поемам никаква отговорност за последствията.
- Имате ли стандартни карти? - Да, сър.
Координатите са 83-17-4 на север...
148-21 на запад.
Благодаря.
Точно в пустинята е.
Командире, съветвам ви да помислите. Позволете ми да ви предложа...
Там долу става нещо странно, капитане.
Добре, Джери, аз поемам оттук нататък.
Добре.
Внимание, говори капитанът. Пригответе се за промяна на полярността.
След приземяването ще се поддържа стандартната система за безопасност клас "A"...
Всички трябва да носят оръжие до второ нареждане.
Това е всичко.
- Изкуствената гравитация е дезактивирана. - Гравитацията е изключена.
- Намалете скоростта.
- Прекъснете основните вериги. - Прекъснати са, сър.
Всичко е чисто, сър.
Погледни какъв цвят има това небе.
Да, обаче аз си харесвам синьото.
Не знам. Мисля, че човек може да свикне с това...
и дори да започне да го обича.
Босън, можеш да подготвиш трактора.
По-добре провери командната връзка.
- Командната връзка, сър. - Това е добра идея.
- Командире? - Сър?
Куин, ти поемаш командването. Стой тук до тази апаратура.
- Слушам, сър. - Ей, какъв е този прах?
Май ни посрещат.
Босън.
Подготви трактора.
- Страхотна машина, нали? - Този шофьор трябва да е луд.
Какъв шофьор?
Добре дошли на Алтаир-4, господа.
Аз ще ви откарам в щаба.
Ако не говорите английски...
Аз знам още 187 езика...
заедно с техните диалекти и жаргони.
Придържайте се към разговорния английски, ако може.
Не искам да ви обидя, но вие сте робот, нали?
Точно така, сър.
За по-голямо удобство съм настроен да отговарям на името "Роби."
Много приятен климат си имате тук.
Високо съдържание на кислород.
Аз обаче много рядко го използвам, сър, тъй като той причинява ръжда.
Док, този робот мъжки ли е или женски?
В моя случай, сър, този въпрос няма абсолютно никакъв смисъл.
Бихте ли се качили, господа?
Куин, ако ти дам сигнал, веднага докарай тракторите.
- Ще докарам тракторите, сър. - Добре.
Моля пътниците да закопчаят коланите си.
Той се грижи за нас като майка.
Бихте ли влезли, господа? Очакват ви.
- Аз съм Морбиус. - Аз съм командир Адамс.
Това е лейтенант Фарман, моят помощник...
и лейтенант Остроу, нашият лекар.
Каква ирония само! Един обикновен учен...
който си живее в пълно усамотение, изведнъж бива...
посетен от цяла армия от себеподобните му...
които са решени да му помогнат.
Съжалявам, сър. Не искаме да ви се натрапваме, но си имаме заповеди.
Господа, трябва да останете за обяд...
Простете на стария отшелник за лошите му маниери.
Заповядайте вътре.
Не знам каква беше тази храна, но определено беше много вкусна.
Храната е синтетична. Роби я приготви.
- Значи той е и готвач? - Дори може да произвежда някои суровини.
Ела тук, Роби.
Ще ви покажа как работи.
През този отвор се вкарва образец от някаква човешка храна.
А това е малка химична лаборатория, в която той го анализира.
След това той може да възпроизведе същите молекули, независимо от количеството или формата им.
Боже, това е мечтата на всяка домакиня.
Освен това той прави всичко, което му кажете.
Активирай специалната функция.
Това е лазер за дизентигриране.
Сложи си ръката ето тук.
Заповедта е отменена.
Господа, не си мислете, че той има някакви чувства.
Роби представлява само един инструмент, който е невероятно силен, разбира се.
Той може с лекота да превърне тази сграда в руини.
Но ако този инструмент попадне в лоши ръце, няма ли да се превърне в смъртоносно оръжие?
Не, докторе, дори ако аз бях някакъв луд учен от филмите на ужасите...
защото в него има вградена функция за безопасност.
Командире, ще ми дадете оръжието си?
Благодаря ви.
Роби, насочи това нещо към онова растение на верандата.
Огън.
Разбра ли как работи това нещо?
Да, Морбиус. Това е обикновен бластер.
Добре. Сега се обърни насам.
Насочи го към командира.
Прицели се точно между очите му.
Огън.
Виждате ли? Той е просто безнадежден...
Поставен е пред дилемата между пряката ми заповед...
и собствените си първични инстинкти, които го възпират от нараняване на разумни същества.
Отмяна.
Ако го бях оставил така...
той щеше да гръмне.
Докторе, откъде сте намерили този робот?
Ами аз не съм го намерил...
Аз го създадох през първите ми месеци тук.
- Кафето е готово, сър. - Господа.
Докторе, искате да кажете, че сте създали този господин?
Той е доста полезна играчка, лейтенанте...
но сега вече нямам време за подобни неща.
Д-р Морбиус, вие сте филолог, специалист по езици...
Ескперт по произхода на думите и техните значения.
Но този робот представлява истинско чудо на техниката...
и на Земята все още не могат да правят такива неща.
Скъпи командире, мисля, че надценявате...
както Роби, така и мен самия.
Господа, искам да ви покажа още едно интересно нещо.
Простете, не исках да ви плаша, господа.
Накарах Роби да сложи тук тези стоманени врати...
преди да разбера, че всъщност тук съм на сигурно място.
Господа, за мен беше истинско удоволствие.
Виждате ли, колко добре се чувствам тук?
Нямам никакви проблеми или особени трудности...
и не се нуждая от помощ от страна на военните.
Бих казал, че вие можете вече да се върнете в базата си.
Да, веднага щом поговорим с другите членове на екипажа на Белерефон.
Какво? Няма никакви други членове, командире.
Още през първата година от престоя ни всички останали хора...
станаха жертви на някаква тъмна, ужасяваща...
неразбираема сила, което цари на тази планета.
Оцеляхме само аз и жена ми.
И как си обяснявате това, д-р Морбиус?
Ние се отличавахме от другите само по това, че истински обичаме този свят...
и винаги сме искали да живеем тук...
далеч от суетата и глупостта на човешкия род.
Спомням си, че когато останалите гласуваха за връщане на Земята...
ние с жена ми бяхме тотално съкрушени.
Как бихме могли да предвидим, че колегите и приятелите ни ще загинат по такъв начин?
Капитане, на борда на Белерефон няма никакви данни за жена.
Лейтенанте, виж в раздела "биохимия," Джулия Марсин.
По време на пътуването ни дотук, капитанът на кораба ни ожени.
Имам брачно свидетелство.
Аз пък си помислих, че Роби доста добре се справя с женската работа.
Предполагам, че г-жа Морбиус днес не си е вкъщи?
Жена ми почина няколко месеца след като загинаха другите.
Само че тя почина от естествена смърт.
Много съжалявам.
Д-р Морбиус, какви са били симптомите...
на онези, които са загинали?
Симптомите бяха ужасяващи, командире.
Независимо от всички предпазни мерки, колегите ми...
бяха буквално разкъсвани на части един по един.
Но от какво?
От някакво дяволско същество, което така и не можах да видя.
- Ами Белерефон? - Той изчезна...
когато тримата останали члена на екипажа се опитаха да избягат с него.
Значи през всичките тези 19 години...
тази сила никога не се е опитала да ви нападне отново?
Само в кошмарите ми.
Понякога обаче се чувствам така...
сякаш някакво същество се спотайва някъде наблизо...
и само дебне и чака, за да убие отново.
Татко?
Алта!
Алта, нали ти казах...
че не можеш да обядваш с нас.
Но, татко, обядът е свършил вече.
А пък ти не си казал, че не мога да дойда за една чаша кафе.
Нали така?
Това е командир Адамс...
Д-р Остроу и лейтенант Фарман.
- Дъщеря ми. - Приятно ми е.
Винаги съм искала да се запозная с някой младеж, а сега се запознавам с трима наведнъж.
- Много мило от ваша страна. - Много сте мил, докторе.
Разбира се, вие двамата също не сте за изхвърляне.
Искате ли да ви донеса кафе?
Мога и сама да се справя, благодаря ви.
Благодаря.
Трябва да извините дъщеря ми, господа.
Тя не познава друго човешко същество освен мен.
Надвам се, че и вие ще ни извините, сър.
Ние сме пътували повече от година, затворени в космическия кораб...
и от тази гледна точка това място ни изглежда като истински рай.
Захар?
Ама вие продължавате да ми помагате. Все пак не сте Роби.
Понякога никак не е лошо да си Роби.
Само при определени обстоятелства, разбира се.
Тази ваша фраза сигурно е много умна, но аз нещо не можах да я разбера.
Ами няма закъде да бързаме.
Надявам се, че някой ден ще имам възможност да я заведа на Земята...
с цел пълноценното й развитие.
И се надявам, че това ще стане съвсем скоро.
Баща ви май ви е забранил да се запознавате с нас, нали?
Естествено, че не. Нали сте от Земята.
- Какво й има на Земята? - Аз съм голяма късметлийка иначе.
Вие и тримата сте изключения.
- Нали сте изключения? - Разбира се.
Това съм аз във всеки случай.
Добрият стар Джери.
И на доктора може да му се има доверие, разбира се. Само през деня обаче.
Ами командирът?
Неприятно ми е да ви го кажа, Алта...
обаче този човек има много лоша слава в седем планетарни системи.
О Боже. Какво е направил?
Ами не ми е позволено да обсъждам...
недостатъците на по-висшите офицери, но...
всяка жена или момиче, с което той остане насаме някъде, бива...
Да, сега разбрах.
Дори когато ме погледна, в очите му проблясна някакъв пламък.
Радвам се, че във вашите очи няма такъв пламък, лейтенанте.
Е, не съм чак толкова безобиден.
- Алта? - Да, татко?
Тези господа изразиха загриженост...
- относно твоята свобода тук. - Каква свобода?
Аз им казах, че ти имаш право да отидеш на Земята, когато си пожелаеш.
На Земята? Аз?
По този начин малкото ми момиче няма вече да се чувства толкова самотно и изоставено.
Ами не знам. Аз имам теб, Роби, приятелите ми.
Какви приятели?
- Защо не ги извикаш, скъпа? - Добре.
Елате, господа.
Почувствах как нещо премина през главата ми.
Свиренето на Алта излиза извън пределите на човешкото възприятие. Аз често се чувствам по същия начин.
- Какво става? - Гледай.
Не. Погледни.
Боже, той се държи като котенце.
Трябва да кажа обаче, че когато дъщеря ми не е наоколо, той си остава звяр.
Рутинна проверка от кораба.
- Какво има? - Всичко наред ли е, командире?
- Няма проблем. - Ще включите ли екрана?
Както виждате, при нас засега всичко е наред.
Изключи го, Куин.
Мога ли да ви помогна с нещо при приготовленията ви за пътуването към Земята?
Благодаря ви, сър, но за съжаление ние трябва да останем тук за определено време.
- Защо? - Разбирате ли, заповедите ми...
бяха да проуча какво е станало с Белерефон.
И сега ще трябва да се свържа с базата за нови инструкции.
Но, командире, представете си, че тези нови инструкции...
включват заповед за връщането ми на Земята за разпит...
за две или повече години, далеч от тукашната ми работа?
Кажете ми какво ви трябва, за да се свържете със Земята?
В общи линии всичко се свежда до голям източник на енергия...
тъй като континуумът трябва да се прекъсне на ниво 5 или 6 парсека.
Такъв предавател обаче сигурно не влиза в стандартната ви екипировка.
- Не. - За да го направим...
ще трябва да използваме около две трети от електронната апаратура на кораба...
а след това да използваме главния двигател за захранване.
Само построяването на специален бункер ще ни отнеме около 10 дена.
Значи ще останете без комуникация за цели 10 дена?
Какво ще кажете за използването на 2-инчов оловен щит за тази работа?
Щеше да е добре, ако бяхме донесли около 100 кв. ярда от този материал.
Тогава ще кажа на Роби да се заеме с тази работа...
и до утре следобед ще го имате.
Много мило от ваша страна, сър.
Мило ли?
Погледнете, командире, екипажът на Белерефон.
Изкопах тези гробове със собствените си ръце преди 19 години...
и повярвайте ми, нямам намерение да го правя отново.
Надявам се да се видим отново съвсем скоро, Алта.
- Много ви благодаря, докторе. - Прекрасен обяд, докторе.
Да ви кажа правичката, понякога ми липсват разговорите...
с такива хора като вас, докторе.
Благодаря ви за гостоприемността, сър.
Закопчайте си коланите, господа.
Внимавайте с двигателя, защото без него няма да можем да се върнем вкъщи.
Куки, махни се от пътя. Да не искаш да те прегазят?
По-внимателно. Ако го повредите, не знам какво ще правим.
- Достатъчно далеч ли е от кораба? - Да, мисля, че няма да има проблеми.
- Ами магнитния кран? - Босън, спусни го.
Слушам, сър.
Къде искате да сложим щита, сър?
Можете да го сложите тук до двигателя, благодаря ви.
Чакайте малко. Той носи цяло парче олово.
Обикновеното олово щеше да смаже превозното средство, сър.
Това е сутрешното ми упражнение с изотоп 217.
Цялото нещо е по-леко от 10 тона.
Здравейте, Алта.
Баща ви знае ли, че сте тук?
Той ми каза, да не доближавам кораба, но аз не съм го доближила много.
- Махни се оттук. - Слушам, сър.
Да, сър.
Командире, свалете ме долу, сър!
- Командире. - Какво има?
Ако искате, можете да погледнете какво съм направил...
с монитора на клистронския предавател...
- Да не би да е готов вече? - Да, сър.
Много добре.
Тези кондензатори от веригите за ускорение ли си ги взел?
Да, сър. Взех и няколко електромагнита от стабилизаторите.
Това е, сър.
Обзалагам се, че всеки квантов механик би дал живота си...
само за да си поиграе с това нещо.
Занесете го в кораба преди да се стъмни.
Няма да ни е кой знае от каква полза, ако някой глупак се спъне в него преди да сме предали съобщението.
- Браво, Куин. - Благодаря, сър.
Ела насам.
Мога ли да ви помогна с нещо, сър?
Остави това "сър". Аз съм чужденец на тази така наречена планета...
Чудех се дали можеш да ми кажеш...
откъде мога да си намеря нещо по-така...
- "Нещо по-така"? - Трябва ми за готвене.
Много се гордея със задълженията си.
Извинете, сър, какво е това нещо?
Остана ни много малко от бърбъна "Древна Ракета".
Виждаш ли? Ей!
Ах ти, дяволска машина такава! Трябва да те отворя с отварачка за консерви!
По-тихо, моля. Анализирам в момента.
Да, относително прости алкохолни молекули със следа от фузелово масло.
60 галона ще ви стигнат ли?
Моля?
Ходил съм на най-различни места в тази галактика, обаче искам да знаеш...
че ти си най-печения тип, който съм срещал през живота си.
Нищо лично, само една целувчица.
Защо хората се целуват?
Това е един стар обичай.
Всъщност всички развити цивилизации го правят.
- Но това е много глупаво. - Ама е хубаво все пак.
Целувките стимулират целия организъм.
Всъщност без целувките изобщо няма да си здрав.
Така ли? Не знаех.
Ще се радвам да ти покажа.
Много ви благодаря, лейтенанте.
Няма проблем.
Това ли е?
Ами ти още не си свикнала.
Искаш ли още веднъж?
Разбира се.
Сигурно на мен ми има нещо...
защото изобщо не почувствах никакво стимулиране на организъма.
Хайде да го направим както трябва, скъпа. Така...
Добре ли беше?
Лейтенант Фарман.
Не казвайте нищо, сър.
Знам, че имам много задължения в космическия кораб...
и че не би трябвало да се възползвам от привилегиите на чина си.
И можеш да си сигурен, че тези привилегии...
няма да ти донесат никаква полза.
- Но аз... - Свободен си.
Какво му става? Защо вие двамата се държите толкова странно?
Е, какво сте очаквала?
Не разбирате ли, Алта?
Не разбирате ли? Погледнете се.
Не можете да се обличате така пред мъжете, особено пък пред такъв космически вълк като Фарман.
За бога, приберете се вкъщи и облечете там нещо...
Каквото и да е.
Какво ми има на дрехите? Сама съм си ги ушила.
Не ме гледайте по този начин. Нещо не ми харесва.
Какво имате предвид?
Ние само се опитвахме да се стимулираме взаимно...
чрез поредица от прегръдки и целувки. Това е всичко.
О, това е всичко, така ли? На вас май много ви е лесно?
Нямате никакви чувства, никакви емоции. Вие...
През главата ви дори не минават човешки мисли.
Аз в момента командвам 18 специално избрани...
индивида в прекрасно физическо състояние...
на средна възраст от около 24.6 години...
които са били затворени в кораба цели 378 дена!
Щяхте да видите вие, ако аз не бях дошъл навреме... и той...
Напуснете веднага, преди да съм заповядал на охраната да ви изведе оттук...
Макар че ще трябва май да подсиля охраната тук!
"Ще трябва май да подсиля охраната тук!"
Този човек изобщо не ми харесва.
Първо ме гледаше странно, а после ми се разкрещя.
- Защо? - Откъде да знам.
Беше направо ужасно.
Аз само се опитвах да се държа мило и да целуна лейтенанта.
- И как реагира командирът? - Направо побесня.
Той сякаш си мисли, че аз съм виновна за всичко.
Никога не съм била толкова нервна през живота си.
Надявам се, че няма да го видя през следващите 400 милиона години!
Аз смятам, че няма и да ти се наложи.
Най-добре е да си лягаш вече.
Аз имам още малко работа в лабораторията.
- Лека нощ, скъпа. - Лека нощ.
Къде беше? Скъсах се от звънене.
Съжалявам, госпожице.
Маслото ми беше свършило.
Какво ще желаете този път, г-це Алта?
Роби, веднага ми трябва нова рокля.
- Пак ли? - Тази обаче трябва да е по-различна.
Защото не трябва да се вижда нищо... Нито отдолу, нито отгоре, нито през нея.
Искате ли да бъде огнеупорна?
Не, само тялото ми да не се вижда.
- Значи да е дебела и тежка? - Не, Роби.
Трябва да е най-хубавото нещо което си правил за мен някога...
и трябва да ми пасва точно, и да е украсена със звездни сапфири.
Кристализирането на звездните сапфири ще ми отнеме около една седмица.
Не искате ли да сложа смарагди или диаманти?
Ако са достатъчно големи, може.
Пет, десет и петнадесет карата.
В такъв случай роклята ще е готова преди закуска.
- Лека нощ, госпожице. - Благодаря ти, Роби.
Сега вече мога да спя спокойно.
Много е странно да виждаш две луни в небето, нали?
Още по-странно е колко бързо се свиква с това.
- Джо. - Какво?
- Чуваш ли нещо? - Какво?
Нещо като тежко дишане.
Странно, наистина чух нещо.
Стронг и Грей, снощи по време на дежурството ви някой е влязъл в кораба...
и е саботирал държавна собственост.
Вие двамата твърдите, че не сте напускали постовете си и че сте били будни.
Все пак някой е влизал в кораба. Отварянето и затварянето на люка...
би трябвало да предизвика доста шум, а вие твърдите, че не сте чули нищо.
Освен теб, Грей. Ти каза, че си чул някакво дишане.
А пък ти, Йънгърфорд, казваш, че си бил в леглото си...
и си сънувал нещо.
Сънувал той!
Докато не съберем повече доказателства, аз ви лишавам от заплатата и всичките ви привилегии.
- И мен ли, сър? - Не, ти ще изкараш 20 допълнителни дежурства.
Ще гледам да не спиш много на кораба вече!
Свободни сте!
Можем да подменим половината от апаратурата, а останалата част ще закърпим някак...
освен този специален честотен модулатор на Клистрон.
Мисля, че ще мога да го ремонтирам с помощта на инструментите, които имаме на кораба...
но откровено казано, мисля, че нямаме голям шанс.
Той беше опакован в специална кутия, пълна с течност и намалена гравитация...
Добре, значи е невъзможно. Колко време ще ти отнеме?
Ами ако не закусвам...
- Хващай се на работа, Куин. - Благодаря ви, сър.
Тракторът е готов, сър.
- Чакай да си облека чиста униформа. - Остани с тази.
- Ти поемаш командването тук. - Разбирам.
Искам да вземеш всички стандартни мерки и всички да са в готовност клас "A" преди залез слънце.
Слушам, сър.
Добро утро, господа.
Бихме искали да говорим с д-р Морбиус.
Морбиус е в лабораторията си, сър...
Той каза никой да не го безпокои, докато сам не излезе оттам.
Добре, ще изчакаме тогава.
Има ли друг изход от лабораторията?
Не, има само една врата.
Ако ви потрябва нещо, господа, използвайте предавателя.
Как се е промъкнал покрай стражата?
Нищо важно, капитане.
Док, стой тук и не сваляй очи от тази врата.
Добре, капитане. Ако Морбиус излезе, ще ви извикаме.
Добро утро.
- Влизайте. - Не си нося банския.
Какво е бански?
О, престъпление.
Няма значение. Аз излизам.
Алта, слушайте. Вие не трябва да...
Изчакайте малко. Само да се изсуша и идвам.
- Аз ще се обърна. - Щом така искате.
Не се притеснявайте. Вече няма да се наложи да гледате тялото ми.
Ще видите.
- Какво ще видя? - Ще видите какво.
Чакайте сега, Алта. Ако си мислите, че можете да...
Не съм очаквала да ви видя днес след онзи разговор, който проведохме вчера.
Много съжалявам за начина, по който се държах с вас вчера.
Тогава не бях на себе си.
Добре, можете да се обърнете вече.
Нали нищо не се вижда?
Направих я специално за вас.
Аз пък си помислих, че не сте ме очаквала днес.
Точно така. Не съм.
Предполагам, че не ме харесвате като човек.
Винаги изглеждате толкова хубаво.
Тогава защо не ме целунете като всички други?
Всички други?
Баща ви научил ли ви е на нещо изобщо?
Ами той казва, че съм много неграмотна...
Обаче аз съм учила поезия, математика...
логика, физика, геология и би...
Ология?
Сигурно сте го учили само на теория обаче.
Поне досега е било така.
Какво толкова лошо има в теорията?
Това.
Всичко е наред. Той ми е приятел.
Съжалявам, Алта. Трябваше да го направя.
Той не ме позна.
Щеше да ме убие. Защо?
- Вие май наистина не знаете, нали? - Не, не знам.
- Той още ли е там? - Не се е появявал.
Чакай малко, капитане. Това си е негова къща все пак.
Какво има?
Док, има още нещо.
Това малко ще усложни нещата.
Няма дори прозорец.
Роботът ни излъга. Морбиус не е тук.
Док, той явно е намислил нещо.
Погледни това, капитане.
- Йероглифи? - Може би.
Обаче не изглеждат като египетските...
или китайските.
Сребърните прибори са в трапезарията...
а бижутата на дъщеря ми са на тоалетката в стаята й.
Д-р Морбиус...
снощи някой е повредил клистронския ни монитор.
Мен ли подозирате?
Значи е време за обяснения.
Седнете.
Преди много време...
на тази планета са живяли могъщи и благородни същества...
които са се казвали Крели.
От гледна точка на етиката и технологиите...
те са били на милиони години напред в сравнение с човечеството...
Те са познавали всички тайни на природата...
и дори са постигнали забележително ниво на себеопознаване...
При тях не е имало нито болести...
нито лудост, нито престъпления, нито несправедливост...
И тогава те са се насочили...
към открития космос.
Те са посетили Земята много преди зората на човешката история...
откъдето са донесли много биологични образци.
Разбирам. Затова тук има тигри и елени.
Те са достигнали невероятни върхове в своята история...
но тогава, вероятно на прага на някакво върховно достижение...
което щеше да е едно от най-важните в тяхната история...
тази божествена раса изведнъж изчезна само за една нощ.
След 2000 века от тази необяснима катастрофа...
дори техните кули и крепости...
направени от стъкло, порцелан и стомана...
се превърнаха на прах...
И нищо не е останало от тях. Абсолютно нищо.
Какви са били те?
Не са оцелели никакви данни за външния им вид...
Освен може би във формата на тази врата.
Сравнете я с една от нашите врати...
и ще видите, че те са се различавали от нас.
Този запис е бил направен от музикантите на Крел преди половин милион години.
Ако дойдете с мен, ще ви покажа някои от останалите от тях артефакти.
Това е техният метал. Стреляйте по него с бластера си, командире.
Това трябваше да се е стопило.
То не е топло дори, а и няма и следа от радиоактивност.
Молекулите тук си взаимодействат много по-тясно...
отколкото при земната стомана...
Макар че му трябва огромно количество енергия.
Това е само една то техните лаборатории.
Мисля, че забелязвате, че повечето от уредите имат позната форма...
макар че не са направени от човешка ръка.
А това какво е?
Върху този екран се показват...
всички научни познания на Крелите...
от зараждането на тяхната раса до деня, в който са били унищожени...
Тези данни са истинско съкровище. Те са по-богати дори от милиони земни библиотеки.
- Можете ли да го разчетете? - Донякъде. Нали това е професията ми.
Преди 20 години започнах...
да изучавам тази страница с геомитречни теореми.
И накрая успях да възстановя азбуката им, която се основава върху логиката.
След това започнах да я изучавам.
Първият резултат от работата ми беше роботът ми...
когото вие, господа, нарекохте забележителен.
Нищо работа.
От 20 години аз идвам тук всеки ден...
и се опитвам да разгадая останалите фрагменти от обширното им познание.
Това нещо е прекалено голямо, за да може да се осмисли от човека.
Помислете си само какво откритие е това...
А този уред тук за какво е?
Аз го наричам "пластмасовият възпитател."
Доколкото разбирам, те са го използвали при обучение на малките деца...
така както ние използваме рисуването с пръсти при обучение на...
децата в детските градини.
Аз много често си играя с него за удоволствие...
макар че докато работя тук много често ми се е искало да имам...
по няколко ръце и крака.
Тук можете да видите, че тези слушалки...
са направени за много по-голяма глава от тази на хората.
Тук пък можете да видите...
електромагнитните вълни на мозъка ми...
които карат индикатора да се движи нагоре-надолу.
Смятам, че мозъчните вълни на децата им...
на около седемгодишна възраст...
вече са били почти до края на скалата...
което според стандартите на Крел ме определя като олигофрен.
А трябва да отбележа, че коефициентът ми на интелигентност е 183.
Толкова за основните им достижения.
Всъщност функционирането...
Ще избера някой по-познат на вас обект, за да спестя време.
Ето, господа.
Какво е това?
Какво става?
Статуя.
Това е Алтаира.
Това е просто един триизмерен образ, командире.
Но тя е жива!
Това е защото дъщеря ми е жива в мозъка ми...
и аз мога да манипулирам образа й.
Ето.
Това е просто невероятно.
Лампата на Аладин във физична лаборатория.
Господа, искате ли да си направите тест за интелигентност?
- Да, разбира се. - Да не останете разочарован, командире.
Нека да започнем с доктора.
- Какво трябва да правя? - Просто седнете тук и аз ще...
Преместете се по-напред.
Ето сега.
Сега, докторе, можете да видите показанията.
Май нещо не е наред.
Коефициентът ми за интелигентност е 161...
но аз не мога да постигна и една трета от вашите резултати.
А сега командирът.
Всичко е наред, сър. Един командир не трябва да е много умен.
Трябва да е само много гласовит.
Тук ли трябва да натисна, за да изкарам образ?
Спрете или ще умрете!
Капитанът на Белерефон се опита да го направи и това му беше грешката.
Разбирам. Значи на мен също може да ми подейства?
При първия ми опит да създам образ...
мозъчните ми вълни не бяха по-големи от вашите.
След това бях изпаднал в безсъзнание за цял ден.
Ама все пак сте опитали отново.
Това е въпрос на научно изследване, докторе...
но можете да си представите радостта ми, когато открих, че шокът...
е удвоил интелектуалните ми способности.
Иначе проучванията ми тук нямаше да стигнат доникъде...
тъй като и без това не бях постигнал много.
Напоследък стигнах до едно заключение...
че през последните дни на съществуването си...
Крелите са хвърлили всичките си сили...
към създаване на нов проект...
с който са се надявали...
веднъж завинаги да се освободят...
от зависимостта си от каквито и да било материални неща.
Цивилизация без материални неща?
Невероятно.
Д-р Морбиус, всичко тук си стои като ново.
Няма и следа от износване или разпадане.
Млади човече, тези уреди се саморемонтират и самоподдържат...
и са били същите преди 2000 века.
2000 века?
И с какво са се захранвали през цялото това време?
Това е интересен въпрос.
Виждате ли всички тези уреди...
които са навсякъде, господа?
Скалата им показва...
че те работят с поредици от десетични числа...
Всяко деление в ампери е десет пъти по-голямо...
от предходното.
Десет пъти...
десет пъти и така нататък...
деление след деление, уред след уред.
Но доколкото виждам, тук няма никакви кабели.
Когато активирам обаче тази машина...
уредите отмерват до безкрайност, виждате ли...
тук, в левия долен ъгъл.
И после...
когато активирам този пластмасов възпитател...
тя отмерва малко повече.
Промяната е почти незабележима.
Целият потенциал на тези уреди сигурно е невъобразимо огромен.
Просто огромен.
Числото десет умножено буквално...
до безкрайност.
Господа, искате ли да видите другите чудеса на Крелите?
- Разбира се. - Да.
Заповядайте в совалката тогава.
Техниците на Крел много често са използвали това малко превозно средство.
А сега какво, д-р Морбиус?
Пригответе се за нещо, което...
представлява чудо на физиката, господа.
20 мили.
Слушайте.
Шахтите се отварят и затварят.
Правят го постоянно. Това е една от вентилационните им шахти.
Усещате ли как се издига топлият въздух? Погледнете тук.
Погледнете надолу, господа. Страх ли ви е?
7 800 нива.
И още 400 такива шахти.
Да, само една машина.
Куб, страните на който са големи 20 мили.
Тази машина е стояла тук 2000 века...
като се е самоподдържала и е подменяла износените части.
Имам причини да смятам, че преди 16 години...
е била направена една малка модификация...
на цялата й конструкция, която е голяма 8000 кубически мили.
Но за какво е всичко това?
Уредите понякога отчитат малко повече...
когато през есента се бият елените или когато птиците летят през пролетта...
а когато вашият кораб пристигна от открития космос...
уредите скочиха почти с цяло деление.
Нека ви покажа един от захранващите блокове.
Тези блокове се намират дълбоко в недрата на планетата...
50 мили надолу под краката ни.
Сега гледайте само в огледалото.
Човек не може да погледне Горгоната и да остане жив.
9200 термоядрени реактора на едно място.
Ядрената енергия на планетата е приспособена за научни цели.
До вниманието на всички, стойте далеч от оградата.
Добре, Куин, включи го.
- Ти тества ли го вече, Босън? - Ей сега, сър.
- Ето, сър. - Много добре.
Лейтенант? След като свърша със задълженията си след ядене...
ще поискам разрешение от лейтенанта да се разходя...
извън периметъра, сър.
- Там няма нищо. - Има, сър.
Искам да кажа, че може би настроението на момчетата ще се подобри малко...
ако успея да намеря малко диви репички или нещо такова.
Не знам за какво говориш, обаче е по-добре да се връщаш...
преди да се е върнал капитана, защото иначе ще ни одере живи и двамата.
Да, сър.
Куин, тук е Фарман. Изключи тока на оградата.
Добре, включи го пак.
480 пинти...
както пожелахте.
Общо: 60 галона.
Истински канзаски бърбън!
Много е благ.
Роби, никога няма да го забравя.
Ако някой път закъсаш за машинно масло, обади ми се.
Какво става? Идва ли някой насам?
Не, сър. Никой не идва насам.
Токът на оградата дава накъсо!
Да го спра ли, сър?
Не. Май вече спря.
Сутринта провери цялата система.
Слушам, сър.
Странно защо оградата така даде накъсо.
Командире, вие сте много деспотичен.
Може би защото не искам никой да ми се меси в работата на моя терен.
Д-р Морбиус, научно откритие от такава величина...
трябва да бъде под надзора на Обединените Планети.
Не трябва да се позволява на никого да си го присвои.
През последните два часа очаквах...
че ще направите това глупаво изказване.
Чакайте малко, командире.
Вече от 20 години аз постоянно...
и надявам се безпристрастно мисля по този въпрос...
и съм стигнал до заключението...
че човечеството не е готово да се сдобие с такова познание...
защото мощта му е почти безгранична.
Като се вземе предвид, че интелектът на Морбиус сега е много висок...
той е напълно подходящ за управление на това откритие в полза на цялото човечество.
Точно така, докторе.
Аз ще изпращам на Земята онези части...
от познанието на Крел, които сметна за необходими...
и най-вече безопасни за хората.
И няма да предоставям определени части по моя преценка.
При това аз ще се ръководя единствено...
от моята съвест и преценка.
Д-р Морбиус, тъй като липсат специални инструкции...
вие ме поставяте в много неудобна ситуация.
- Командир Адамс. - Тук съм, лейтенанте.
Капитане, началникът е убит.
Куин е убит?
Да, той работеше над монитора и беше сам.
Ние бяхме навън, на стража. Аз...
- Какво е станало? - "Станало"?
Капитане, тялото му е разкъсано на парчета и е разпиляно из цялата стая.
Не пипайте нищо. След малко ще дойдем.
Отново е започнало.
То ли го е направило?
Опитах се да направя гипсова отливка на следите, които намерихме.
37 на 19 инча.
Боже, това е невероятно.
Док, нищо не разбирам.
Съществото, което има такива крака би могло да се противопостави на човек, въоръжен с тояга...
а ние имаме оръжия. Куин може би е...
Не. Това нещо просто противоречи на всички закони на адаптивната еволюция.
Какво искаш да кажеш?
Виж тази структура тук.
Това е характерно за четирикраки същества.
Но следите на това същество свидетелстват за това, че то ходи на два крака.
Също така е и наземно същество.
Но този нокът може да принадлежи само на същество, което живее на дърветата.
Нещо като ленивец.
Това просто не се вписва в стандартите на природата в цялата галактика.
Това е кошмар.
Това ли установи от тези следи?
Мисля, че е доста близо.
Извинете, командире. Готови ли сте да стегнете дисциплината на готвача, сър?
Да, доведете го.
Длъжен съм да ви напомня, че аз му разреших да излезе снощи.
А разрешили ли сте му да се напива като свиня?
Моля? Аз ли, сър?
Питайте д-р Остроу, сър.
Четири пинти висококачествен бърбън и няма и следа от махмурлук.
Това не е нормално.
Освен това защо този Робърт ме накара да изпия цялото това уиски?
С робота ли си бил снощи?
Да, сър.
Ние с него снощи си пийнахме...
с цел подобряване на междупланетните отношения, така да се каже.
И сте пили през целото време ли? Дори и когато началникът е бил убит?
Точно така, сър.
Надявам се, че не мислите, че мога да се натряскам толков много само за пет минути.
Добре, свободен си.
Мисля, че това разсея съмненията ни и относно робота.
Тогава кой може да е заподозрян?
Мисля, че така няма да стигнем доникъде.
Може би трябва да отидем в онази лаборатория на Крелите...
и да повишим коефициента си на интелигентност с няколкостотин процента.
Сър, готови сме за погребението.
Пръст при пръстта, прах при прахта.
- Свободни сте. - Всички са свободни.
Беше добър техник.
И отличен колега.
Това е добър епитаф за който и да било.
Добър ден, д-р Морбиус.
Предполагам, че сигурно никой от нас не е спал снощи.
Познахте.
Бях ви предупредил още докато бяхте в открития космос.
Помолих ви да не кацате на тази планета.
Повярвайте ми, командире, това е само началото.
Мисля, че се повтаря историята с Белерефон.
Ако останете тук, следващото нападение...
ще бъде още по-ужасно и смъртоносно.
Откъде знаете?
Моля? Аз...
Имам такова усещане.
Ако искате, можете да го наречете...
предчувствие.
Какво мислиш за това, капитане?
На мен ми прозвуча като ултиматум.
- Босън. - Да, сър.
Босън, искам да осигуриш чист периметър за стрелба във всички посоки.
- Слушам, сър. - Рандал?
След колко време радарът ще е готов?
- Той вече е готов, сър. - Добре, поддържай го така.
- Слушам, сър. - В пълна бойна готовност ли сме?
- Да, сър. - Много добре.
Пригответе артилерията.
Готови за тест.
Огън!
Много добре.
Лейтенанте, готови ли са хората ти?
Да, сър, обаче са малко нервни.
Нямат търпение да се срещнат с това нещо.
Джери...
Това може да се окаже доста трудна работа.
Съжалявам, ако съм те обидил...
Стига си се самообвинявал, капитане. Тя направи правилния избор.
- Какво има, Рандал? - Радарът засече нещо.
- На какво разстояние е? - В началото на долината.
- Движи ли се? - Движи се бавно насам.
Автоматично управление.
Батарея, огън!
Батарея, спрете огъня.
Виждаш ли нещо?
Нищо.
Батарея, огън!
Батарея, спрете огъня.
- Рандал. - Целта е поразена, сър.
Добре.
- Включи аудио връзката. - Слушам, сър.
Внимание!
Това може да е бил хитър ход за отклоняване на вниманието ни от друга част на периметъра.
Продължавайте наблюдението и останете на постовете си.
Това е всичко.
Какво?
Спря в подножието на прохода.
Сигурен ли си, че си го видял?
Сигурен съм, макар че ние го уцелихме и двата пъти.
Пак се появи!
- Точно срещу нас ли е? - Така показва.
Продължава да идва към нас!
Грей, Стронг, стреляйте с кръстосан огън по онези скали.
Огън!
Това проклето нещо е невидимо!
Джери, спрете огъня!
Огън!
Татко!
Алта!
- Алта, къде си? - Татко!
Какво има? Какво се е случило?
Сънувах ужасен кошмар!
Имаше кръв, огън и гърмежи...
и сред всичко това се движеше някакво ужасно същество.
Чувах ревовете и ръмженето му.
Стига, стига. Било е само сън. Няма страшно.
Беше просто ужасно.
И онова ужасно нещо се опитваше да проникне в лагера.
То искаше да убие...
Нали ще го спреш? Спри го.
Скъпа, аз съм напълно безпомощен, не мога да го спра.
Ела.
- Босън. - Да, сър?
Изкопайте гробове. Хващайте се на работа.
- Колкото сте по-заети, толкова по-добре. - Рандал?
Включи аудио връзката.
Внимание, каквото и да беше това нещо, артилерията ни го уби.
Вярваш ли на това?
Не, то просто избяга по някаква причина и съвсем скоро ще се върне.
Док, това нещо е невидимо...
и не може да бъде унищожено с ядрен заряд.
Не, капитане. Това е невъзможно от научна гледна точка.
Хипнотичните илюзии не могат да разкъсат човек на парчета.
Вярно е, обаче...
организъм, който може да издържи на три милиарда волта...
би трябвало да е направен от твърда атомна материя.
Но по този начин той просто ще се продъни с цялата тази тежест под земята.
Нали го видя със собствените си очи да стои там сред всичките неутронни лъчи.
Ето ти и отговора.
То сигурно може да възстановява молекулярната си структура...
за части от секундата.
- Босън, приготви трактора. - Готов е, сър.
Ще отидем да вземем момичето и баща й, независимо от това дали го искат или не.
Глава 86 A...
"Евакуация на всички цивилни от бедствените райони."
Изпуснахте две много важни думи.
"Доколкото е възможно."
Ако си спомняте случката с Белерефон...
техният кораб е изчезнал, докато се е опитвал да излети.
Мисля, че в сегашната ситуация е жизнено важно някой от нас...
да се промъкне в лабораторията на Крелите и да си повиши коефициента на интелигентност.
- Босън. - Да, сър?
Възлагам командването на теб. Поддържай функционирането на кораба.
Изчакай ни да се върнем с доктора...
но ако оградата пак започне да дава накъсо, веднага излитайте...
и докладвайте на земното командване за положението в този сектор.
Добре, капитане.
Добре. Качете всичко на борда. Изтегляме се!
Няма никакви светлини.
Виж, Док, ако успеем да се промъкнем в онази лаборатория...
аз първи ще се опитам да си повиша коефициента на интелигентност.
Чу ли?
Чух те.
Заповядано ми е да не допускам никого по това време тук.
Да, лоша работа.
Може би ако успеем да го убедим...
Лазерите ми са насочени към бластерите ви, господа.
Той нямаше ли някаква вградена заповед, че не може да ни убие?
Така е, сър.
Но все пак ми е заповядано да не допускам никого.
- Пусни ги. - Това е заповед на баща ти.
- Махни се оттук. - Тихо.
Отмяна на заповедите, код Архимед.
За какво сте дошли?
Нещо ни нападна.
Трима от хората ни са мъртви, в това число и Джери Фарман.
Не знам. Беше...
като някакво очертание сред поразяващите лъчи.
И не можете да си обясните ли?
Поне се опитахме да се бием с него и загубихме.
- Предплагам, че ще се върне. - Трябва да си тръгвате.
Няма да тръгна без вас.
Но аз не мога да го оставя. Просто не мога.
- Тогава ще го вземем и него. - Насила ли?
С това също не мога да се съглася.
Така ли? Не разбираш ли какво става на тази планета?
Но аз съм имунизирана срещу това, както и родителите ми.
Така твърди той. Никой не може да е имунизиран срещу онова нещо...
Скъпи, върви, моля те.
Моля те. Ако ме обичаш, върви.
Алта. Док, ще го вразумиш ли това момиче?
Аз просто не мога вече. Док?
Док?
На канапето, Роби.
Значи си си повишил коефициента на интелигентност, а?
Трябва да видиш новия ми мозък.
Там горе, целия осветен. По-голям е от неговия сега.
Спокойно, Док.
Морбиус почти беше стигнал до правилното заключение.
Крелите са завършили проекта си.
Онази голяма машина.
Без никакви материални неща.
Истинско чудо.
Док, да го чуем.
- Но Крелите са пропуснали само едно нещо. - Какво нещо?
Чудовищата, Джон.
Чудовищата от Ид.
Ид ли? Какво е това?
Говори, Док.
Док?
Колко романтично!
Глупак! Тъп идиот!
Маймунският му мозък не може да побере познанието на цивилизацията на Крел.
Татко, той е мъртъв.
Аз го предупредих. Така му се пада.
Сега ще бъде погребан заедно с всички останали жертви на човешката алчност и глупост.
Морбиус, ти искаше да направя избор.
Вече направих своя избор.
Готов съм да дойда с теб, скъпи.
Ще го сложа в трактора, сър.
Благодаря.
Не трябва да й позволявате да прави това.
Морбиус, какво е Ид?
Дъщеря ми е на път да направи голяма глупост и наказанието за това ще е ужасно.
- Какво е Ид? - Ид!
Това е остаряла дума...
която едно време е служила за описване...
на първичната основа на подсъзнателното възприятие.
Чудовищата от Ид.
Чудовищата от дълбините на подсъзнанието.
Разбира се. Точно това е имал предвид Док.
Огромната машина... 8000 кубични мили клистронска апаратура...
достатъчно енергия за дистанционно управление на цяла...
цивилизация от гении.
Морбиус, вие сте бил управляван с помощта на електромагнитните импулси...
на мозъците на Крелите.
Но с каква цел?
От своя страна тази машина може мигновено на създаде реален образ...
във всяка точка на планетата, във форма или цвят, който те искат...
или за каквато си пожелаят цел, Морбиус!
Проектиране на образ само чрез мисъл.
Защо не съм го проумял досега?
Както и вие, Крелите са пропуснали едно много опасно нещо...
тяхната подсъзнателна омраза и желание за унищожение.
Зверове, безмозъчни и примитивни същества.
Дори и Крелите в началото са били просто зверове.
И по този начин тези примитивни зверове на подсъзнанието им...
са влязли в машината им, която никога не може да бъде спряна.
По този начин скритите демони на всяко същество на тази планета...
изведнъж са излезли на бял свят, за да грабят...
отмъщават и убиват!
Горките Крели!
След милион години на блестящ интелект и благоразумие...
те така и не са разбрали какво ги е погубило.
Да, младежо.
Всичко това е много убедително, но е напълно погрешно.
Последният представител на Крелите е умрял преди 2000 века...
а днес, както всички знаем...
на тази планета все още има живо чудовище.
Разумът ви отказва да приеме логичното заключение.
Какво имате предвид?
- Морбиус! - Какво?
От юго-запад се приближава нещо.
Вече е доста близо.
- Може би Роби греши? - Не, той никога не греши.
Ето го.
Съжалявам за вас, младежо.
По-добре е да съжалявате за дъщеря ви, Морбиус.
То слуша.
- Алта, върви в кабинета ми. - Защо отказвате да приемете истината?
- Каква истина? - Морбиус, онова нещо е тук.
- Това е второто ви "аз". - Вие сте луд!
Вие сте го довели тук, и то ще ви разкъса на парчета!
Мислите ли, че няма да я разкъса и нея? Тя ми се отдаде!
- Да. Завинаги докато смъртта ни раздели. - Кажи, че това не е вярно.
Нека те чуе! Кажи чу, че не обичаш този човек!
Дори и да можех, нямаше да го направя.
Роби, спри! Не го пускай! Убий го!
Няма смисъл.
Той знае, че това е другото ви "аз".
В безопасност сме.
Защо объркахте тази комбинация?
Вашето друго "аз" в тунела знае всичко, което знаете и вие.
Аз не съм чудовище, вие...
В подсъзнанието си всички сме чудовища донякъде!
- Обаче си имаме закони и религии. - Пуснете ме!
Трябва да ме изслушате, защото нямаме много време.
Ето къде мозъкът ви е бил изкуствено уголемен.
По принцип за управлението на тази машина се изисква голяма енергия...
затова подсъзнанието ви е било подсилено!
- Не искам да ви слушам! - Трябва да ме изслушате!
Преди 20 години, когато колегите ви са гласували да се върнете на Земята...
вие сте изпратили второто си "аз" да ги убие!
Направили сте го без да го осъзнавате, освен в сънищата си разбира се.
И без това сънищата почти никога не се помнят.
Обаче когато ние пристигнахме, вие си спомняхте достатъчно, за да ни предупредите.
Но когато вие сметнахте, че ние представляваме заплаха за малката ви империя тук...
вашето подсъзнание отново изпрати второто ви "аз" да ни избие!
Прекалено много смърт и убийства, Морбиус!
А сега и това ли? Да нараня собствената си дъщеря?
Това е защото тя е започнала да ви се противопоставя, Морбиус...
и дори в такъв любящ баща като вас все още съществува...
онзи примитивен звяр...
който все повече се озлобява и побеснява.
Така че вие отново сте извикали чудовището си...
за да я накажете за неподчинението и непослушанието й!
И ако не направите нещо съвсем скоро...
чудовището ще влезе през тази врата.
Чист крелски метал, дебел 26 инча.
Погледнете уредите си. Вижте!
Тази машина ще захранва чудовището ви...
с цялата енергия, която му е нужна да ни убие.
Вижте сега!
Вече е червено. Съвсем скоро ще се нажежи до краен предел...
След което напълно ще се стопи.
Алта, нали не вярваш на тези глупости? Кажи ми, че не вярваш!
Значи трябва да е истина.
Да, значи аз съм виновен!
Помогни ни тогава, скъпи!
Аз знам, че ти си велик и благороден като Крелите.
Виновен!
Второто ми "аз" е зад тази врата, и аз не мога да го спра!
Спри! Стига вече! Заповядвам ти! Отказвам се от теб!
Татко.
Синко...
завърти този диск.
Натисни дръжката.
След 24 часа...
ще бъдете на 100 милиона мили в космоса.
Пещите на Крелите...
Верижна реакция...
Те не могат да бъдат спряни. Алта!
98.6 милиона. Всичко е чисто вече.
Какъв навигатор само.
Това е истинска чест за мен, командире.
Активирай главния екран.
Слушам, капитане.
Светлото петънце под звездата е Алтаир-4.
15 секунди.
Да, Алта, баща ти, колегите ми...
цялото познание на Крелите.
5 секунди, 4...
3, 2, 1...
Алта, след около милион години човечеството...
ще достигне нивото на развитие на крелската цивилизация...
и ще познае както техния триумф, така и падението им.
И тогава името на баща ти ще бъде предупреждение...
за всички живи същества в галактиката.
То ще ни напомня за това...
че ние все пак не сме богове.
Превод: dosh